Musím přiznat, že nápad jet na mezinárodku do Wroclawi nebyl můj. Ale když už se o ní majitelka našeho Arminka Od Ritušky zmínila, tak mě  ta myšlenka okamžitě nakazila. Vždy jsem chtěla jet na výstavu do zahraničí. Na loňskou světovku (i když bez účasti mých psích holek) jsem se moc těšila, ale můj zápal plic byl jiného názoru a zůstala jsem v peřinách. Draga se za hranicemi nikdy nevystavovala, hlavně proto, že byl probém, jak se tam dostat. Na poslední chvíli jsem tedy vyplnila přihlášku a začala shánět, ke komu bychom se mohly přidat. Dva týdny před akcí mi odvoz padnul, ale já se tak těšila, že jsem byla rozhodnutá jet sama. S blížícím se odjezdem jsem se těšila víc a víc, ale také rostly obavy z cesty. Mám orientační antismysl a představa, jak bloudím sama po Polsku nebyla moc lákavá. Po prostudování mapy Wroclawi se ukázalo, že bude lepší si o pár km zajet a nebudu muset jet přes centrum města. A že to byla správná volba mi potvrdila slova jedné vystavovatelky, když říkala, že tak ucpanou Wroclaw v sobotu ráno by nečekala. Naše cesta proběhla naprosto v pohodě s výjimkou menšího bloudění v Olawě na zpáteční cestě, kde na nás čekala uzavírka na Strzelin s dosti zvláštním objezdem. 
Výstava probíhala na Olimpijském stadionu, tedy venku. Moje obavy z deště se naštěstí nepotvrdily a celý den bylo polojasno. Některá plemena teriérů a jezevčíci se posuzovali uvnitř atletického oválu a ostatní plemena na přilehlých travnatých plochách. No nejspíš to byla také nějaká hřiště. Co mě však od prvního okamžiku upoutalo, bylo hodně hodně volného prostoru. Už po vstupu do areálu se rozprostírala stromová alej a až za ní byly prostory na stánky všeho možného a nemožného pro pejsky a jejich doprovod. Nejen bohaté grilované specialitky, ale také pekárny tu měly velmi zajímavý a hodně bohatý sortiment. A co víc i ve tři hodiny odpoledne bylo z čeho vybírat. 
Šťastnou ruku měli organizátoři při rozdělování kruhů. Podle hesla své ke svému byla všechna ovčácká plemena u sebe a tak jsem měla belgičáčky i šeltičky pěkně hezky pohromadě. Po příchodu jsem u téměř prázdného kruhu zabrala místo hezky se sluníčkem v zádech a vyrazila na obhlídku výstaviště. Po příchodu jsem se nestačila divit, kolem mě vyrostly stany! A k tomu všemu polští vystavovatelé briardů přinesli ohromný altán a stoly na úpravu psů a postavili nám to těsně za záda. A když jsem pak ještě zjistila, že se moje původní představa, jak během vystavování Dragy nechám Trixinku přivázanou u batohu, stala nereálnou, neboť Trixa těžký, nacpaný a zatížený batoh nepovažovala za překážku, rozhodla jsem se pro změnu stanoviště a připařily se k českým vystavovatelkám s tervuereny, které se s námi ochotně podělily o fotbalovou branku, která se ukázala jako ten pravý úvazový kolík.

Napjatě jsem očekávala majitelku Arminka. Už bylo jedenáct pryč a oni stále nikde. Bylo mi líto, že je neuvidím. Armina jsem neviděla několik let a na výstavu byl přihlášen také do veteránů. Jak ten čas šíleně letí! Nepřipadá mi, že je to už tak dávno, co se štěňátka proháněla po zahradě. Armina jsem poznala ihned. Je to pořádný kus psa, no spíše už medvěd. Máma Draga vedle něho vypadá jako drobeček. On má skoro tři čtvrtiny předků malinoise a je to na něm vidět. Velký statný pes s pořádnou hlavou. Ale majitelé jsou unešeni jeho fantastickou povahou. Také mě potěšilo, že s ním pár dní před výstavou kryly, tak by se mohla narodit štěňátka s bezvadnou pracovní povahou. A pokud bude chtít někdo psa na výcvik, nemusí sahat jen po malinoisech. 

Belgických ovčáků moc přihlášených nebylo. Tervíků dokonce jen osm. Zato u šeltií jsem si to vynahradila. Těch se vystavovalo 36.Naprostá většina zlatých a trikolorů. Viděla jsem jen jednu modrou a jednoho černobílého pejska, který byl uveden jako trikolor.

Rozhodčí Pawel Szemraj posuzoval belgičany potichu a tak se člověk mohl jen dohadovat, jak který pejsek dopadl. Pravda, při zadávání pořadí a titulů dával před pejsky cedule s číslem a titulem, ale i ten třetí mohl mít V nebo VD a to už nikde uvedeno nebylo. A u každého kruhu byla cedule s napsanými pořadovými čísly, která se jen škrtala(?!).Výsledky všech belgičáčků najdete na www.kchbo.com.Jen řeknu, že Draga i Armin dostali výbornou 1 a nejlepší veterán a BOBa pěkný pejsek ze šampionů Cron de Segadal, který žije v Čechách.

Šeltie se začaly posuzovat kolem jedné hodiny odpoledne. Draga s Trixi byly unavené, usnuly a já mohla v klidu pozorovat dění v kruhu.Pejsci byli nádherní a CACIB získal vítěz ze třídy šampionů krásný Beautiful Marvellous Man Asketila.Také mě zaujal černobílý Picasso Odyssey, i když tuto barvu moc nemusím, ten obličejík mě prostě dostal. Fotky najdete v galerii. 
Na fenečky jsem nečekala a začala balit věci, protože před námi byla ještě dlouhá cesta domů. Draga s Trixi v autě spaly až domů, jak byly unavené. Doma se Draga ještě pochlubila nádhernou zlatou medailí, kterou dostala za vítěze třídy. Výstava se moc povedla a pokud Draguška bude stále v tak skvělé kondici zase někdy někam vyrazíme.